Můj otec byl ten největší dříč.
Skoro celý rok strávil na cestách.
Vrať mi to!
Ale jakmile měl volnou chvilku, pospíchal domů.
Maximo! Saro! Váš otec je tady!
Tati!
I kdyby měl jet celou noc.
Tati! Tati!
Pryč!
Jsem v pořádku...
Můj táta říkával: „Dostaneš, co si vydřeš, ne co si přeješ.“
Tolik k tvrdé práci.
Tohle je zlý sen.
Já vím, že žít tady je strašné, ale pořád jsme rodina.
Nechci rodinu. Chci žít někde, co není stará ruina.
Až budu velká, budu architektka a postavím nám velký dům.
Co budeš dělat ty?
Budu spát, abych se vyspal.
Ale kde budeš pracovat?
Budu bohatý, abych nemusel pracovat.
Táta ale vždycky říkal, že dostaneš, co si vydřeš, ne co si přeješ.
No a vidíš, co se mu stalo!
- Je čas jít spát, děti. - My už spíme.
Hele...
Tohle budu já.
Takhle nemohl zbohatnout bez práce.
Ne.
Nechci jeho práci.
Chci tu její.
Maximo...
O DESET LET POZDĚJI ACAPULCO, MEXIKO
Maximo, tvoje kalhoty mi brání ve výhledu.
Ahoj, Maximo!
Namaž mi záda, Maximo.
- Děkuju. - Děkuju.
Tak povídej, Rafo.
Co tu máme?
Podívej se na lehátko číslo tři. To je kus. A pěkně zazobaná!
Vidím ji.
Je k sežrání.
- Kdo je to? - Peggy von Straussová.
Padesát pět, rozvedená, ale napakovaná.
Jo?
Její rodině patří největší síť supermarketů v Americe.
Je dokonalá.
Myslím, že jsem vás zmáčel.
O 25 LET POZDĚJI BEL AIR, KALIFORNIE
Ne. Nemůžu. O víkendu mám kurz lítání vrtulníkem.
Flíček!
Rozlito!
Stín!
Přečteno!
Maximo!
Tady jsi, ty moje kapičko.
Zrovna jsem se chystal tě probudit.
Víš, co je dnes za den?
- Úterý. - Ne! Je sobota!
- Skoro jsem to trefil. - Všechno nejlepší k výročí!
Ovšem!
- Přesně to jsem potřeboval. - Vážně?
Jsou úplně jiné.
Na těchhle je 9:20 a na těchhle ne.
Jsou úžasné.
Děkuju! Jsou úžasné.
- Taky pro tebe něco mám. - Vážně?
Kde to je?
Musíme...
to zajít vyzvednout.
- To je tak vzrušující! - Já vím!
- Hned jsem zpátky. - Skvělé.
- Jenom vteřinku. - Čekám na tebe.
Za vteřinku jsem zpátky, drahoušku.
- Vteřinku. - Čekám tady.
Všechno nejlepší k výročí!
- Drahoušku, to je krásný nápad. - Nastup si.
To bych ráda, ale moje kolena...
Obávám se, že je to pro mě příliš nízké.
Dobře, tak nic. Tak ho teda nekoupíme.
Nechci, aby nám moje kolena zkazila náš úžasný den.
To nic. To nevadí.
Kupme ho.
Může to být i tvoje auto.
To by asi šlo.
- Vezmeme si ho. - Je to skvělá volba.
Víte, McLaren je jako sněhová vločka, žádné dva nejsou stejné.
Je to pravda?
Vlastně ne, ale...
myslím, že to přirovnání ke sněhové vločce je hezké.
Vy jste ale okouzlující.
Jsem romantik. Kolegové o mně říkají, že jsem básník.
Ti trumberové si rádi dělají legraci.
A jaký způsob platby dnes zvolíte, pane?
Její.
Jistě. Zjistím, co na tu možnost říká náš systém.
- Vy jste... Další nové auto, pane? - Jo.
Jak to děláte, pane Maximo?
Když snížíte svá očekávání, stane se vaší hranicí nebe.
Něco tak krásného jsem ještě neslyšel.
Nevadilo by ti, kdybych si s Maximem dal pár jamek?
Vůbec ne, zvlášť když si pak dáš pár jamek se mnou.
- To jsi ale darebná. - Prosím. Steak a salát.
Ne, ne. Mamce se líbí, když jsi jako proutek.
Chceš, abych tě krmil masem?
Strašně.
To první sousto je hrozně tučné.
- Ahoj. - Ahoj, brácho.
Millicent! Jsi oslňující, jako vždy.
Už jsem ti říkala, že vypadáš jako seňor Rojas?
To byl můj učitel španělštiny,
se kterým jsem měla vášnivý románek...
Myslím, že jsi to jednou nebo dvakrát zmínila.
Možná pokaždé, když se vidíme.
- Jdeme hrát? - Ano.
- Nechceš večer zajít na sklenku? - Promiň. Millicent mě objednala.
Jdu na bělení. Měl bys to taky zkusit.
- Já si zuby bělím. - Nemluvím o zubech.
Auvajs.
Je třeba mít ji bílou a pevnou.
Chlapi jako my dva...
Skrýváme se ve vysoké trávě.
Čekáme, až se jako poslední objeví ta nejkrásnější gazela,
skloní hlavu, aby se napila, a pak zaútočíme.
Vzrušující lov.
Nechodí jako poslední vždycky nemocné?
Co ty víš o zvířatech? Jsi snad lovec krokodýlů?
- Sleduju pořady o zvířatech. - Ty mě nechápeš.
Něco ti řeknu, Ricku.
Já už nemusím lovit staré gazely.
V mém manželství
totiž nosím kalhoty já.
Bylo by mnohem lepší, kdyby tam spadl.
To jsem rád, že sis koupila podobný McLaren.
Dali jsme jen devět jamek, protože jsem pospíchal za tebou.
Maximo, přišel jsi dřív.
Stýskalo se mi po tobě. Copak?
Zase ses zadýchala při vystřihování?
Po tom našem výkonu si zasloužíš dobrý osvěžující nápoj...
Á, jste zpátky. Jak jste spokojený s vozem?
Je radost ho řídit, že?
- Podvedlas mě s prodavačem aut? - Ne. Trochu.
Remy. Prosím.
To číslo dole už neplatí, ale to horní ano. Zavolejte mi.
Chcete něco k pití? Je tu úžasný bar. Ale to vám nemusím říkat.
Je mi líto, Maximo. Je konec.
Usnul jste na vavřínech.
Dobře. Ale půlka všeho je moje.
Vlastně není.
Podepsal jsi předmanželskou smlouvu.
Ne, ne, ne... Podepsal jsem předmanželskou smlouvu.
A sakra.
To snad není pravda. Dal jsem jí svoje nejlepší roky!
Obětoval jsem jí mládí, to nejdražší, co jsem měl!
A teď, když mám povislá prsa, najde si někoho mladšího!
Sakra!
Odcházím! Odcházím!
Až překročím tenhle práh, už se nikdy nevrátím!
Nevrátím se! Je konec!
Je nadobro konec! Budu jí chybět.
Moje semeno jí bude chybět.
Až přijde čas sklizně, bude jí chybět moje semeno.
Dneska večer bych si chtěla hrát na četníky a zloděje.
Trochu si to ozvláštníme.
- Možná mě budeš muset prohledat. - Ten polyester musí kousat.
Bude ti to slušet.
Sejdeme se na hřišti.
- Jen si to obleč. - Mamka dostane, co chce.
Přesně tak.
Maximo!
Ricku.
- Promiň. - Panebože.
Vyděsil jsi mě.
- Promiň. Jsi v pořádku? - Jo.
Co se děje?
Peggy mě pustila k vodě.
Co si počnu?
Nemám peníze,
nemám domov ani vrtulník...
- Panebože! Přestaň mě fackovat! - Promiň.
Millicent mě nutí brát testosteron pro koně a já jsem po tom jak na jehlách.
My dva jsme vítězové.
Uděláme cokoli, abychom se dostali na vrchol.
- Ano, ano, ano. - Podívej se na mě. My přežijeme.
To je naše parketa. Akorát si musíš najít novou ženu.
- Ano. Novou a lepší. - Bohatší a starší než Peggy.
Přesně. Moře je plné ryb.
Akorát během rybaření musím někde bydlet.
Vím, že už jste se dlouho neviděli, ale mohl bys zkusit jít k sestře.
To nevím. Co třeba tady?
- To nejde. - Proč?
Millicent chce, aby všechny pokoje byly prázdné, kdyby to na ni přišlo.
- Ale... - Ve všech pokojích totiž...
Jedno místo by tu bylo.
Super!
To ty prášky. Nechápu, jak to ti koně vydrží.
Tohle je domeček na hraní Millicentiny vnučky.
Millicentina vnučka má skvělý vkus.
Millicentina vnučka má nákladný vkus. Tohle stálo majlant. Příšerná holka.
Jednou mě donutila posolit slimáka, jen aby se od srdce zasmála.
Dobrou noc.
Děkuju.
KAKAT MUSÍ KAŽDÝ
Svatá pravda.
Takže...
Odkud se znáte?
Díky za půjčení domečku.
A omlouvám se. Myslel jsem, že to je normální záchod.
Hej!
Pusťte to! To je moje! Nechte to být!
Haló?
Překvapení!
- Tady je tvůj bratr! - To jste asi zazvonil na špatný zvonek.
Saro!
- Ano? - Saro?
Kdo je to?
To jsem já, tvůj bratr.
Maximo?
V celé své kráse.
Můžeš mi otevřít?
Saro?
Saro, otevři...
To myslíš vážně?
Z ničeho nic se tady objevíš?
Nepřišel jsi za svou umírající matkou,
když na ni spadlo to avokádo.
Nepřišel jsi, když se mi narodilo dítě.
Proč myslíš, že tě vůbec chci vidět?
Nemůžeš se tady jen tak objevit. Neotevřu ti! Ne...
- Ahoj, Saro! Sarito! - To není možné.
- Viď? Jsi ráda, že mě vidíš? - Ne!
Co tady děláš?
- Nic! Chtěl jsem vidět tebe a neteř. - Synovce!
Neteř, ne? Synovce? Neteř? Co jsem řekl? Synovce?
Jo, synovce.
Řekni mi, co chceš, a zmiz.
Peggy mě vyhodila.
Všechno mi vzala. Všechno!
Copak nebylo všechno její?
No tak dobře. Všechno si nechala.
Dokonce si nechala i auto, co jsem jí vybral, aby ho koupila,
a já jí ho dal k našemu výročí.
To mě vážně mrzí.
Vím, že se zlobíš,...
ale můžu tu zůstat?
- Tady? U mě doma? - Ano.
- Nemám kam jít. - Ty ses naprosto zbláznil.
- Jsi moje sestra! - Najednou!
Vždycky jsi byla moje sestra!
Nech toho, Maximo. Nemůžu uvěřit, co říkáš.
- Nebuď taková. - Nech toho!
Jeden den, a mažeš!
Vážně?
Seber si to! Mám ti nosit věci? Tady nejsi v hotelu.
- Máš hezký byt. - Díky.
Zvenku se zdál trochu... Ale dobrý.
- Propáníčka! To je Hektor! - Hugo.
Jasně! Co jsem řekl?
Hugo, víš, jak jsem říkala,
že můj ošklivý šílený bratr je mistr v prdění?
- Ano. - To je on.
- Ahoj. - Strýček Maximo...
- Ahoj! - No teda! Tobě už musí být tak šest!
Bylo mi deset.
Deset?
Já vím, dělal jsem si legraci.
Tady jsou všichni tak vážní. Copak někdo umřel?
Můj táta.
Jo, to je mi líto.
- Fotky! Kde je moje fotka? - Nevím, to jsou rodinné fotky.
- Já jsem rodina. - Strýčku, máme kuře s rýží. Dáš si?
Kuře?
- Možná si dám humrovou rolku. - Nebo možná nebudeš jíst.
Počkej! Co pronést díky?
Už jím. Příště.
Teď.
Tak dobře.
Pane, jíme sice jen kuře s rýží,
ale aspoň jsme všichni spolu.
Teda všichni ne, protože Hektorův táta umřel.
Hugo! Jmenuje se Hugo.
- Jo. Protože Hugo je mrtvý. - Hugo není mrtvý!
- Amen. - Jeho otec!
Počkej!
Pane, než odejdeš...
Prosím...
pomoz mi najít novou ženu s velkým srdcem.
Ne nutně moc silným.
Co má velké jmění a hezký velký dům.
A abych ji nemusel moc často klátit.
Amen.
- Amen. - Amen.
Tak co, už máš holku?
- Ne. - Vážně? Jak to?
Je mu deset, Maximo.
Trochu opožděný, co?
Hugo, mám nápad.
Pověz strýčkovi o tom svém vědeckém projektu.
Tak aspoň budeš mluvit ty, a ne tenhle trouba.
Jasně.
Vyšlu meteorologický balón s GoPro kamerou na kraj stratosféry.
Stratosféra?
Upravil jsem kameru,
aby přenášela vysílačkou obraz živě na Zem.
- Vysílačkou, jo? - Balón poletí hrozně vysoko
a my pak uvidíme malou část Země.
- Země, jo? - Jo.
Teď už chápu, proč nemá holku.
Přestaň!
Chceš vědět, co dělám, strýčku?
Ne.
- Jejda. - Víš, radši bych měl vlastní pokoj.
A já bych byla radši, kdybys byl normální. Ale co naděláš.
- Jde se spát. - Ne, vážně. Co třeba nahoře?
Tam mají byty další lidi.
- Vážně? - Vážně.
Ale můžeš na ně zkusit zaklepat, třeba tě vezmou k sobě.
Mám tě ráda.
- Já tebe taky. - Dobrou noc!
Tak já se teda uložím sám!
Jak se to dělá?
Proboha!
Strýčku Maximo?
Jak dlouho jsi byl ženatý?
Dvacet pět let. Dobrou noc.
A celou tu dobu jsi nemusel pracovat?
Ne. Dobrou.
Ale kde jsi bral peníze?
Peníze jsem nepotřeboval.
Všechno platila ona.
A spi.
A teď potřebuješ najít novou ženu, která bude všechno platit?
Jo. To je můj plán. Hezky se vyspi.
- A jak to uděláš? - Prokrista.
Tak, že se pořádně vyspím.
- Proč jsi nikdy nepřišel? - Měl jsem moc práce!
A co jsi dělal? Říkal jsi, žes nikdy nepracoval.
Saro! Saro, pomoc!
- Saro! Je to nutné! Saro! - Co je?
- Já chci spát a ten kluk pořád mluví! - Ty jsi taky mluvil!
- Říkal jsem, ať mlčíš. - To je taky mluvení!
Ty mluvíš pořád!
Ticho!
Málem mě z tebe kleplo! Myslela jsem, že nás vykradli.
Já jsem okradený o svůj spánek pro krásu!
Ticho!
- Koukejte spát! Oba! - Ano, mami.
A dost řečí o nemluvení.
A taky žádné řeči o klácení.
Žalobníčku.
Sklátím tě!
- Dal sis do batohu úkol? - Ano.
Dobře.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Máme tady jistá pravidla. Nádobí, které použiješ, si taky umyješ.
- Netušil jsem, že se to smí. - Nesmí!
Ani na to nemysli.
Jamesi!
- Ahoj. - Ahoj!
- Nerad ruším, vidím, že máš hosta. - Hosta? Nemám hosta.
To je jen můj bratr Maximo.
Těší mě.
Potěšení je na mé straně.
- Zase se mi zasekla koule u dveří. - Zase?
Já vím... Můžu si půjčit nářadí?
Ale ne, já to udělám.
- Vážně? - Jo.
Klidně a ráda.
Ty dveře.
Běž napřed, budu tam tak za pět minut.
Dobře. Jsi skvělá. Díky.
Za málo.
Ty děláš truhláře?
Když jsi táta i máma zároveň, musíš dělat opraváře, když je třeba.
A vy dva...
Co to děláš?
Co tím naznačuješ?
Ne!
Akorát mu pomáhám, když se mu doma něco zasekne nebo má nějaký problém.
Je to starý dům! A obleč se! Podívej se na sebe! Za pět minut jedeme!
Hugo, sbal si věci. Sejdeme se u auta.
Zaseklá koule.
Podívej, ten chudák musí točit cedulí, aby ji všichni viděli.
Aspoň má práci,
což se o některých v tomhle autě říct nedá.
- Pracujou jen šulini. - Mami, strýček říká sprostý slova!
To není sprostý.
- A co to je? - Mám mu to říct?
- Ne! - Kurva!
- Takže teď jsi velká architektka? - Pomocná architektka.
Ale ještě pořád jsem nedostala zakázku na dům,
tak nesmím přijít pozdě jenom proto, že ty si dvě hodiny fénuješ vlasy.
Svěřuju ti své auto.
Svěřuju ti své auto a svého syna.
Koukej si najít práci.
- Vyzvedneš mě v pět, jasné? - Pokusím se na to nezapomenout.
- Nesmíš, jinak se nedostanu domů. - Říkám, že se pokusím! Ježíši!
V pět!
- To je vždycky taková? - Ne, ale myslím, že tě nemá ráda.
Páni. Cítím peníze. Jak ses sem dostal?
Mám prospěchové stipendium, to pokryje školné.
Zbytek musí zaplatit mamka.
- Můžeš mě vysadit tady. - Blázníš?
Doprovodím tě. Kde parkujou bohaté nezadané matky?
- Počkej! - Co je?
- Kamarádka? - Arden? Ne. Kéž by.
- Ta ani neví, že existuju. - Jak jsi na to přišel?
Protože je to holka a je hezká. A já jsem já.
To jsi vystihl přesně. Ty jsi ty.
Kolik jí je?
Příští týden jí bude deset. Prý pořádá velkou oslavu.
Nemyslím tu malou, ale tuhle.
- To je Ardenina babička. - Je dokonalá. Jméno?
- Myslím že Celeste. - Celeste jak dál?
Celeste Burchová.
- Existuje nějaký děda Burch? - Umřel loni.
Skvělé! To je skvělá zpráva! Je mrtvý.
A taky je to moc smutné.
Život je dar.
- Tak jo, hochu, měj se. - Myslel jsem, že mě chceš doprovodit.
Copak jsi mimino? Dovnitř trefíš. No utíkej, šup!
Já mám práci.
Hej!
- Přejete si? - Jsem Maximo, známe se s Celeste.
Myslím, že už jsme se setkali.
- Myslím, že ne. - Myslím, že jo.
- Vy jste Ryan, že? - Quincy.
Věděl jsem, že to začíná na Q, B nebo S.
Quincy. To je skvělé jméno, Quincy.
Jmenuju se jako dědův pes.
Jeho odkaz žije dál.
- Nesahejte na mě. - Jo...
Kde jste Celeste poznal?
Na sportovní události.
- Nebylo to pólo? - Ano, přesně.
- V dubnu? - Ano, tam.
V dubnu na žádném pólu nebyla.
- V květnu? - Ne.
- Červen? Červenec? - Ne.
- Srpen? Září? - Ne.
- Říjen? Listopad? - Ne.
- Prosinec? Leden? Únor? - Ne.
- Březen! - Ne.
- Duben? - Duben už jste říkal.
A vy na to?
Ne.
Tak se omlouvám. Asi jsem se spletl.
- Březen. - Ne.
Jistě. Děkuju.
Nesu vám pizzu!
Kámo, jak je? Teď zrovna nemůžu.
Poslouchej! Našel jsem budoucí ženu! Slyšels někdy o Celeste Burchové?
Celeste Burchová?
Má cenu deseti Peggy von Straussových!
- Znáš ji osobně? - To potěšení jsem neměl.
Ale Millicent měla dneska jít na její charitativní akci v Pacific Woodruff.
- Dneska v Pacific Woodruff? - Jo, můžeš tam zajet.
- Bude to skvěle investované pětikilo. - Pět set dolarů?
- Tolik stojí lístek na charitativní akci. - Co je na tom charitativního?
- Nesete mi pizzu? - Musím jít. Povinnosti volají.
Klobása navíc. Dělá to 17,50 dolarů.
Obávám se, že nemám drobné.
Zkusíme to dát nějak dohromady.
Zkusíme.
Pět set dolarů.
PENÍZE ZA REKLAMU NA VOZE
NÁŠ BYZNYS NA VAŠÍ KÁŘE
PENÍZE PŘEDEM
Zdravím. Chci, abyste mi olepili auto a chci peníze předem.
- Brácho, je tu kvůli tý motorce? - Ne.
Není tu kvůli tvý pitomý motorce.
Koupil to online, idiot.
Děláme chyby. Ty taky nejsi dokonalý.
Popletl jsem rozměry.
- To se stane. - O jakej polep máte zájem?
Na internetu to vypadalo větší, protože na tom seděl malej kluk.
- Jistě. - Nepoznáš kluka od dospělýho chlapa?
Vypadal starší. Měl trochu knír.
- Byla tam fotka! - Byl to kluk s knírem...
Za co se platí nejvíc?
Pardon. Bylo to neslušné?
Pospíchám totiž, to je celé. Pospíchám.
Pán spěchá.
- Děkuju. - Podmínky.
- Auto zůstane polepené 90 dní. - Dobře.
Když to sundáte dřív, musíte peníze vrátit.
- Samozřejmě. - Nechte to na autě.
Nechám.
Můžeme začít co nejdřív?
Tisíc dolarů.
NEJVÍC SEXY KLUB V LA! BAR! SOUKROMÉ POKOJE!
- Nejezděte s tím daleko, příteli. - Myslím, že mi to ani nedovolí.
Dobré odpoledne, pane.
Pane?
Chcete si koupit vstupenku?
TICHÁ AUKCE U BAZÉNU
Ano, chci.
Bazén. Skvělé.
Pane?
SUVENÝRY
Drobné si nechte.
Zmáčel jsem vás?
Vypadám jako svůj děda.
ČERNÝ KRÉM NA BOTY
Pojď k taťkovi.
To se podělal?
Zmáčel jsem vás?
Pardon.
Zmáčel jsem vás?
Ne, jsem suchý jako troud, ale díky za optání. Pojďme.
- Pusťte mě, pane. Chci mluvit s Celeste. - Poslouchej, Menudo.
Myslíš, že jsi první gigolo, kdo vystartoval po mé paní?
- Možná ne první, ale doufejme poslední. - Ne. Ne, dokud pro ni pracuju já.
Má toho za sebou příliš, emocionálně i chirurgicky, než aby tohle snášela.
Nemůžete mi bránit.
- Ale můžu. - Nemůžete!
- Docela snadno. - Ne.
Už jste venku.
To je pravda.
Dokud nebudete mít písemnou pozvánku,
tak se k ní ani nepřiblížíte.
Tady je váš klaunský oblek.
A tady je váš... komiks.
- Nechal jsem to tady, jak jste chtěl. - Nerozumím španělsky.
- Tak co, podnikl jsi nějaké kroky? - Nějaké kroky jsem podnikl. Můžeš mluvit?
Jo, Millicent zrovna postkoitálně odpočívá.
Řekni, že jsi ji sbalil během tiché aukce.
Ani mě neviděla. Nejsem si s ní moc jistý.
Nedá se k ní dostat. Nevím jak.
Nebo možná vím.
Zní to, jako že máš nápad, ale nevím, protože ti nevidím do obličeje.
Popiš mi ho.
- Můj obličej? - Jo. Jak vypadá?
Přemýšlivě, velmi pohledně, s náznakem darebáctví.
Tak se mi líbíš. Rád pomůžu. Pokud nechceš prachy.
- To bych nemohl, protože mám jen kapesný. - Tak jo. Zjisti o Celeste, co můžeš.
Zájmy, vášně, hobby.
Až budu mít pozvánku do jejího domu, sfouknu to.
- Poptám se v klubu. - Díky.
Musím jít.
Ahoj.
Oči mám tady. Nastup si.
Chodíme sem jen v neděli. Podle mamky je v tom moc cukru.
- Aha. - Jo.
Chci si s tebou promluvit o Arden.
Fro Yolo, pozor! Přesně tak, teď zapoj svou fantazii
Soustíčko si dej Jméno svoje řekni
- Hugo! - Stydět se nemusíš
Fro Yolo! Fro Yolo!
To vás nutí zpívat pokaždé?
- Zpívám to pokaždé. - Jasně.
Kdybyste uhádl, kolik jogurt váží, měl byste to zadarmo.
- 2,3 kila. - To je úplně mimo.
Nechám vás hádat ještě jednou.
- Čtrnáct kilo. - Zkontrolujeme.
- Páni, je to 0,4 kila. - To bylo o fous!
Dělá to 6,50 dolarů.
Dívej se a uč se.
- Máte hezké náplasti. - Starám se o opuštěné kočky.
- Vážně? - Jo. Takže jsem věčně poškrábaná.
Pořád jsem od krve.
- Děkuju... - Cindy.
- Páni! Cindy? To je kouzelné jméno. - Děkuju.
Jestli jsou ty jogurty aspoň z polovičky tak sladké jako vy,
čeká nás něco úžasného.
Páni!
Říkal jste 0,4 kila, že?
Gracias, sladká Cindy.
Doufám, že si ty vaše čičinky uvědomujou, jak krásné škrabátko ve vás mají.
Sbohem.
- Jsem krásné škrabátko! - Viděl jsi, co jsem udělal?
- Zajistil jsi nám zmrzku zadarmo? - Ne, tu zajistilo mé flirtování.
Co kdybych ti řekl, že tě naučím flirtovat,
abys dosáhl, čeho chceš?
Zapomněl jsem si říct o medvídky.
Vyprdni se na medvídky.
Mluvím o Arden.
Zařídím ti pozvání na její narozeninovou oslavu. Chtěl bys?
- To nemůžeš zařídit. - Ale prosím tě.
- To nejde. - Nechtěl někdo medvídky?
- Pozornost podniku. - Díky, sladká Cindy.
Za málo. Mám medvídků, že mi lezou ušima.
Teda ne doslova, ale je jich tady neuvěřitelné množství.
Děkuju.
Vidíš? Dokážu věci zařídit.
Kdy začneme?
Už jsme začali.
Lekce číslo jedna: oční kontakt.
- Sleduj mě, oční kontakt. - Tak jo.
V očním kontaktu je síla, Hugo.
Ženy po tobě budou toužit. A teď ty. Já jsem Arden. Pozdrav mě.
Tak jo.
Ahoj, Hugo, já jsem Arden.
Ahoj, Arden.
Přerušil jsi oční kontakt. Přerušil jsi oční kontakt!
- Protože jsi po mně hodil medvídka! - Život po tobě bude házet medvídky.
Tak znovu.
Neházej to po mně!
Tak nepřerušuj oční kontakt!
Ahoj, Arden.
To ušlo.
Dobrý oční kontakt.
To vůbec nebylo špatné.
Používáte ty medvídky dost kreativně. Lidi je většinou jen jedí.
Lekce číslo dvě. Ženy milujou, když je muži ovládají.
Ženy totiž netuší, co chtějí: „Já si dám steak a pro dámu salát Cobb.“
A co když nechce salát Cobb?
Žena sní radši něco, cos jí objednal a co nechce,
než něco, co chce a co si objednala sama.
To nedává smysl. Vůbec.
Víš, co nedává smysl? Co to je? Máš domácí vězení nebo co?
To jsou planetární hodinky. Říká se jim taky astronomické.
Podle mě jsou to hodinky nazvané „Zemřu jako panic“. Zbav se jich.
Pojď.
- Strýčku Maximo, kdo je panic? - Slovo, co se rýmuje s „kanic“.
Poslední dnešní lekce.
Chůze. Tvoje chůze o tobě prozradí víc než slova.
- Moje chůze? - Jo, ukaž, jak chodíš.
- Mám prostě jít? - Ano.
Dobře.
Do háje.
Otřesné.
Sedni si a koukej.
Uvolněný krok.
Zasněné oči.
Malý úsměv, protože víš, co si všechny ženy myslí.
- Co si všechny ženy myslí? - Koukněte na to sebevědomí.
Ten musí být skvělý v posteli.
- Já jsem skvělý v posteli. - Co?
Už se vůbec nepočurávám.
Tak pojď, mamánku. Projdeme se.
Proboha! Uvolněný krok!
Zasněné oči. Co to děláš?
Představ si, že tamhle je dívka a ty jdeš proti ní.
- Musíš cítit, jak jsi sexy. - Já si nepřipadám sexy.
Co to má být? Kolíbáš se jako husa. Pojď. Nekoukej se na ty husy.
Kolem jde dívka. Otoč se. Jdi pozpátku. Sexy, sexy.
Co to je? Co to je?
Ještě jednou. Musíš to cítit v rozkroku. Chceš, aby se ti všichni dívali sem.
- Ne, nechci. - Dívej se na mě.
Učíš se od toho nejlepšího. Ještě jednou.
- Už si připadáš sexy? - Jo.
Super. Tak ještě jednou.
Přesně. Přesně. Přesně.
To je ono. Mnohem lepší.
Do prdele! Dobře. Ještě jednou.
Gwen! Chtěla jsem se zeptat, jestli se ozvali Robinsonovi.
Jistě. Doufala jsem, že se ti vyhnu a na obědě tě budu ignorovat,
aby ses mě na to nemohla zeptat. - Já vím. Promiň.
- Můžu se tě zeptat zítra znovu. - Ne, musíme to vyřešit.
Byli nadšení, hrozně ses jim líbila. Ale rozhodli se pro někoho, kdo má...
- Víc zkušeností. - Pardon, můžu to dokončit?
Promiň.
- Ano. - Chtějí někoho zkušenějšího.
Skončila jsi?
Jo.
Nevím, co mám dělat. Nedostanu práci, protože nemám zkušenosti.
A zkušenosti nezískám, když nedostanu práci.
- Ahoj, mami! - Jsem tady.
Pět hodin. Nezapomněl jsem.
Nemůžeš si stěžovat.
Ty nemáš radost? Našel jsem si práci.
Udělal jsi z mého auta stripmobil. To není práce.
- Kdo je stripr? - Na 90 dní.
Ne. Tohle musíš sundat dneska.
- Dneska! - Já vím. Chlapi...
Ne, ženy, které tančí nahé u tyče.
Ledovce jsou kusy ledu plující po vodě.
- Voda. Úžasné. - Když se rozpustí, je to jako sodovka.
- Jsou tam bublinky. - Bublinky?
Z oxidu uhličitého.
Hugo, kde máš hodinky?
Hodinky „Zemřu jako panic“?
Cos říkal?
- Hodinky „Zemřu jako panic“. - Děcka...
- Kam na ty věci chodí? - Strýček Maximo říkal, ať si je sundám.
Učí mě, jak se mám zalíbit holkám.
- Učí tě? - Jo.
- Co to sakra mého syna učíš? - Nic, jsou to jen hloupé chlapské řeči.
Nebylo to hloupé.
Naučil jsem se, jak svlíknout ženu očima.
A jak chodit, aby žena poznala, že jsem dobrý v posteli.
Říkal, že ženy nevědí, co chtějí, a že jim musíš říct, co mají dělat.
Ne. Takhle jsem to určitě neřekl.
Řekl. Zapsal jsem si to do sešitu.
- Do jakého sešitu? - První lekce...
Hugo se musí soustředit na školu!
Je zamilovaný do spolužačky. Snažím se mu pomoct.
Víš, jaké to je mít někoho rád, ne?
Co pan „Potřebuju týdně namazat dveře“?
Motáš dvě věci dohromady. A James je jen kamarád.
- Kristepane. - Měníš téma!
Už žádné učení „jak má chlapeček sbalit mamku“.
Hugo mámu má. Jasné?
Ano, mami.
Jasné?
Nerozumím anglicky.
- Nechovej se jako pitomec. - Proč mě mlátíš tortillou?
Zatáhni mě za prst. Zatáhni.
Falešný poplach.
- Píšeš Arden milostný dopis? - Ne, píšu tátovi.
Tvému tátovi?
Víš, že ten dopis nedostane?
Vím. Ale takhle si připadám, že jsem mu blíž.
Ty na svého tátu nikdy nemyslíš?
Ne.
- Nikdy? - Ne.
- Vzpomínáš si na něj? - Vzpomínám si, že hodně pracoval.
A jednou zaparkoval náklaďák v našem domě.
Tady to je. Nějaký opožděný.
Já si na tátu pamatuju hodně. Byla s ním legrace.
Byl by rád, že tu jsi.
A že mi pomáháš.
To jsem mu napsal.
Strýčku Maximo, můžu ti ukázat svůj vědecký projekt?
Ráno.
Prosím.
Vím, že ve skutečnosti nespíš.
Strýčku Maximo, prosím!
Dobře, tak ráno.
Je ráno. Strýčku Maximo?
Vzpomínáš, jak jsi říkal, že ti ráno můžu ukázat svůj vědecký projekt?
Tady je. Můj meteorologický balón. A tady je moje GoPro kamera.
Bude upevněná na balónu a poletí do vesmíru.
To je super, ne?
Úžasné.
Mohl bys mi to teď sundat z obličeje, abych mohl ještě spát?
Vstávej, lenochu. Je čas hledat si práci.
Tady jsem ti zakroužkovala, na co bys podle mě měl kvalifikaci.
Třeba lidská socha. Zkoušení matrací.
Sbírání psích hovínek.
Vždyť je neděle.
Copak dneska bude někde otevřeno?
Je čtvrtek.
- Mám vypustit ten balón? - Jdeme, Hugo.
Vědecká přehlídka je příští neděli, škola je dneska.
Ne, Hugo! Saro!
Najdi si práci!
Byty! Byty!
- Pardon! - Jsem v pohodě!
Jsem v pohodě!
Je v pohodě.
- Za to nemůžu! - Jsem v pohodě!
Tahle čtvrť není tak špatná. Čekal jsem něco jako z hororu.
Tohle je víc jako z nezávislého filmu.
- Nesnaž se mě utěšovat. - „Nesnaž se mě utěšovat“.
- Děláš si srandu? - Děláš si srandu?
Hele! Co to děláš?
Promiň, Millicent ujíždí na profesoru Rojasovi.
Chce, abych se oblíkal jako on, mluvil jako on. Ale nejde mi ten přízvuk.
A já nevydržím spát další noc na nafukovací matraci.
Zjistil jsi něco o Celeste Burchové?
Vlastně zjistil.
Ale než ti to řeknu: nemyslím, že je pro tebe ta pravá.
No tak!
Vášně Celeste Burchové.
Miluje horolezectví. Miluje cestování vlakem.
Oblíbené jídlo: smažené kuře.
Skvělé. To mi pomůže.
- Díky. - Je čas jít.
Co ty na to?
- Hrůza. - Je čas jít.
Mluvíš jako Dora průzkumnice.
Když je čas jít, je čas jít.
Speedy Gonzales. Vážně.
Dobře.
To umí říct každý.
Ale tys to nějak zvoral.
- To je to auto! - Zaplatili jsme mu a on to sundal.
Dostal spoustu peněz.
Hele, Nicku.
Zastav!
Kohopak to tady máme?
- Ne, ne, ne. Kampak? - Kam se šinete?
- Zrovna vás hledám. - Kampak?
- Řekli jsme jasně, že to nesmíte sundat! - Já vím, pamatuju si.
Líbilo se mi, jak jste to polepili. Ale sestra měla jiný názor.
- Může za to jeho sestra. - Chápu.
- Ženské. - Jo. To nám s Nickem nemusíte říkat.
- Jdi mu po koulích! - Mám je obě.
Jdi po koulích!
Mám je.
- Vraťte nám prachy a je to v pohodě. - Utratil jsem je.
Tak to doufám, že jste si koupil něco, co jste fakt chtěl nebo potřeboval.
Ty jsi fakt hroznej, Nicku. Mysli, než začneš mluvit. Šlo by to?
Udělal jsem chybu. Vrátím vám ty peníze, slibuju.
No tak, je to jen 1000 dolarů.
- Týden. Máte na to týden. - Jo.
- Jeden týden. - Jdeme.
- To jsem nečekal. - Myslel jste, že jsme skončili?
Cítíte to? To jsou dvě ruce. Chcete čtyři ruce?
- Tohle jsou čtyři ruce. - Jo, to jsou čtyři ruce.
- Týden. - Týden.
Týden, kámo.
Zmákli jsme ho čtyřma rukama.
- To bylo něco. - Má obrovský koule.
Sežeňte prachy, nebo to příště bude osm rukou.
Nemá 1000 dolarů? Sežeňte si práci, troubo.
Fro Yolo, pozor!
Přesně tak Teď zapoj svou fantazii
Jméno svoje řekni, José Stydět se nemusíš
Fro Yolo Fro Yolo
Cením si té snahy.
Akorát tomu chybí radost, duše, rytmus a melodie.
A míň bych brečela. Možná vůbec.
Co když máma zjistí, že jsme zase trénovali?
Nemůžeš žít ve strachu, že se ti něco špatného stane, Hugo,
protože to bys nežil vůbec. - Tak jo.
Všimla si tvé sexy chůze, podmanil sis ji očním kontaktem.
Teď je čas s ní promluvit.
- To asi nedokážu. - Klid, Hugo.
- Děláš, jako bys nikdy nemluvil s holkou. - Přesně. Nikdy jsem s holkou nemluvil.
- Vážně? - Jo, jsem z nich hrozně nervózní.
A pak se mi začne potit nos.
- Potí se ti nos? - Jo.
- Tvůj nos? - Jo.
Tak s tím ti nepomůžu.
Nedělej si ze mě legraci.
- Pojď. - Kam jdeme?
Ty moc přemýšlíš. Hoď se do pohody.
Ty zdejší koule hrozně kloužou.
Jdu pro colu. Dáš si?
Cola nemá žádné živiny. Stejně jako lilek.
Fajn, tak dvě coly.
Jsi ve formě.
Díky.
Já jsem Gabi. Jak se jmenuješ?
Já jsem Hugo.
Jsi roztomilý, Hugo.
Díky.
- Tak zatím. - Děkuju.
Co to bylo?
Řekla, že jsem roztomilý.
- To řekla? - Jo!
Tak si to asi nemyslí jen mamka.
Asi ne.
Co to máš na nose?
To je pot!
Počkej, moje boty. Hned jsem zpátky.
- Ať tě někdo neunese. - Jasně.
Díky. Tamty.
Byla jsi dobrá.
Rádo se stalo.
Byly jste dobré, dámy.
Pamatuj si. Oční kontakt a sebevědomí.
Svlíkni si to. To zvládneš. To je ono!
Podívej, jsi jako řecký bůh. Svaly z ocele.
Jo!
- Potí se mi nos? - Trochu, ale to se ve vodě smyje.
- Dobře. - Do toho!
- Jdi za ní! - Jo.
To zvládneš. Běž.
Jsem tady s mamkou. Jo, jedu domů. Tak zatím.
Chceš ručník?
Ne, ne, ne.
Oční kontakt.
Ahoj, Arden.
Ahoj, Hugo.
Ty víš, jak se jmenuju?
Jo, vím, jak se jmenuješ.
Chtěl jsem tě jen pozdravit.
Fajn.
Děvčata, trénink skončil. Musíme opustit bazén.
Všichni ven.
Jo!
Jo! Jo!
Jo!
- Jo? - Jo!
Jo!
Pozvala mě na svoji oslavu!
Pozvala mě na svoji oslavu! Pozvala mě!
Dokázali jsme to! Přesně to jsem potřeboval! Jo!
- Jo! - Vidět, jak je můj synovec šťastný!
Jo! Dokázal jsi to!
- Slyšela jsem o tom projektu v Pasadeně. - Jo.
Mám nějaké nápady.
Vím, že to asi nevyjde, ale podívej se na to. Chci dostat šanci.
Slibuju, že o to budu pečovat jako o vlastní děcko!
Ahoj, mami! Sto jednička byla úplně prázdná.
Neboj, nechal jsem ho řídit jen kolem bloku.
To je v pořádku, nepatřím k lidem, kterým na dětech záleží.
To je skvělé! Oslava s dětmi!
- Tak můžu jít? - Jistě! Půjdu s tebou! To je skvělé!
Saro, tak moc pracuješ. Já ho tam vezmu.
Děláš si legraci? Těším se, že poznám Hugovu novou kamarádku.
A taky jsme zvědaví na tu velkou vilu její babičky.
Neuraz se, ale Hugo půjde radši se mnou.
Podívej se na sebe.
A podívej se na mě.
Koukni se na sebe a koukni na mě.
Maximo, měl by sis ty věty vždycky přehrát v hlavě,
než je vypustíš ze své hloupé pusy.
Mně je jedno, kdo se mnou půjde. Hrozně se těším.
Půjdu s tebou. Strýček Maximo má na sobotu určitě lepší práci.
Tak jo.
Jamesi!
- Vyděsil jste mě! - Pardon.
- Jsem Maximo, Sařin bratr. - Proč se schováváte v mých odpadcích?
Musíme si promluvit. O Saře.
Proboha, co se stalo?
Nejde o to, co se stalo, ale o to, co se nestalo.
- To nechápu. Jak to myslíte? - Jamesi...
Neříkám, že to chápu, ale líbíte se jí.
- Jo? - Jo.
Mám nápad.
Pozvěte ji někam v sobotu.
- V sobotu? - Nečekal jste snad už dost dlouho?
Dveře!
- Jsi na řadě. - Ne, počkej.
- Musíš dát k sobě... - Co s tím? Do které řady to mám dát?
Neobtěžujte se. Klidně se dál povalujte, já můžu vařit i otevírat dveře.
- Ahoj. - Ahoj, Jamesi!
- Ahoj. - Zase dveře? Zajdu si pro nářadí.
Ne, tentokrát...
je to dřez.
Dělám si legraci.
To bylo vtipné. Potřebuješ něco?
Nebo jsi mi jen přišel říct vtip se dřezem?
Ne, to ne. Teda jo, ale přišel jsem se tě zeptat,
jestli nemáš v sobotu čas.
Jestli bys se mnou nešla na rande.
Co?
Já nevím.
- Jasně. - Mami, jsi v pořádku?
- Chceš si to rozmyslet? - Já nevím.
- Chová se divně. - Možná?
- Jo, rozmyslí si to a dá vám vědět. - Dobře.
Dej vědět v každém případě.
Já ti to říkal. Líbíš se mu.
Nechci o tom mluvit.
Jdu do svého pokoje.
- Počkej! - Dodělej večeři.
Nechoď sem.
Spím.
Hugo už spí.
Proč ses chovala tak divně? Co je?
Co myslíš, že je?
Jsem vyschlá. Asi nejsem připravená na to s někým chodit.
Jak už je to dlouho?
Pět let.
- Myslím, jak dlouho jsi s nikým... - Pět let.
- Vážně? - Nech toho!
- To myslíš vážně? - Jo! Jasný?
Nesměj se.
Tahle pekárna je už pěkně dlouho zavřená.
To ti to těstíčko ale oschne.
Ty jsi pitomec.
Na co proboha čekáš?
Já nevím.
Líbí se ti ten chlápek?
Líbí!
Tak s ním běž!
Já mám strach.
Víš, co dělám, když mám strach?
Modlíš se?
Piju.
Hele, nechej moji pekárnu na pokoji! Nemluv se mnou o mojí pekárně.
Ale vážně.
Nechápu, kde pořád bereš sílu jít dál,
přes všechno to utrpení.
Hugo.
- Dokážu to díky Hugovi. - Jak to?
Když mi umřel manžel,...
byly dny, kdy jsem nemohla ani dýchat.
Jak ale vysvětlíš malému klukovi, že se má o sebe starat sám,
protože jeho máma se chce zamknout v pokoji a brečet?
To nejde.
Je tady ale něco, co mi pomáhá, když je mi smutno.
- Antidepresiva? - Ne.
Vyberu si nějakou strašně smutnou písničku
a udělám z ní salsu.
Ze smutné písničky? Co třeba „El Triste“? Ukaž.
Šlapeš po mně!
Tak se předveď! „El Triste“!
No tak!
Usínám. To není salsa.
Mami!
Hugo!
Probudili jsme tě?
Jo. Hrozně nahlas zpíváte a do všeho narážíte.
Jděte spát. Oba.
Tak jo.
Vidíš? Nejsi vyschlá, akorát se potřebuješ uvolnit a užít si.
- Vážně ti nevadí vzít ho na tu oslavu? - Ne.
Bude to pro mě velká čest.
Tak šup. Pošli mu zprávu.
Piš mu, piš mu.
Tak jo.
- To je moje sestra! - Nech toho.
Hugo!
Ty mi nemáš co říkat.
Nezlobte se, že jsem to rozlila.
Co se to se mnou stalo?
- Copak to tady máme? Výplata. - Super! Díky.
A kde je zbytek?
A teď s tím zkus nakrmit 50 koček.
To už bys ani nemňoukl.
Čas vypršel. Zaplať, jinak ti nakapeme prdel.
Co?
Pardon, nakopeme prdel.
Pardon, to jsem taky nechtěl. Chceme svoje prachy, dědku!
Dědku?
KOSMETICKÁ PÉČE
Dlouho už ne.
Tak se do toho dejte.
Pardon!
Ahoj.
Sláva budiž božímu výtvoru.
Nabarvil sis vlasy?
Všechny. Nechal jsem se vylepšit.
Možná by sis příště měl nechat vylepšit i mozek.
Vím to moc dobře...
Vypadám velmi dobře. Velmi dobře.
Mám tě ráda, ty pitomo.
Já tebe taky, sestřičko.
Co dneska říkáš tátovi?
Že se těším na oslavu k Arden.
A že jsem rád, že jdeš se mnou.
Zalepil jsem ti to, aby se ti líp spalo.
Dáš mi papír?
- Chci taky napsat dopis. - Komu?
Mému tátovi.
Chci mu říct, jak úžasného má vnuka.
- Můžeme to dělat každý večer? - Jasně. Může to být naše tajemství.
Zatáhni mě za prst.
Pozdě.
Promiň.
- Dneska je oslava! - Vážně?
Na to jsem vůbec nepomyslel.
Mamka mě chce nechat ostříhat.
Ať ti to moc nezkracujou.
- Nemáš na to uši. - Ty přestaň mluvit. Nemáš na to pusu.
- Pojď, Hugo. - Hele!
Je tu moje fotka! Páni, co se stalo?
Je prima mít tě tady.
Viď?
- Jo, jde to. - Jde to?
Dělám si legraci. Je super, že tu jsi, strýčku Maximo.
- To už je lepší. Tak zatím. - Měj se, strýčku Maximo.
- Nepočurej prkýnko. - Budu se snažit.
Ale ne!
Co je zase?
Zdravím, hoši.
Zrovna jsem vás hledal.
Kávu?
Kávu...
- Prachy! - Nepřišli jsme na kafe!
Co to melete?
Prachy! Dejte nám naše prachy!
Chtěli jsme snad někdy kafe? Ani ho nepijeme!
- Chceme prachy! - Jo, prachy.
Já je tak docela nemám.
Jak jako „tak docela“?
Jako že je nemá.
Tak proč neřekne, že je nemá? Proč „tak docela“?
Já vám zaplatím, slibuju.
Máte moc pěknej bejvák. Tím myslím, že je to pěkná díra.
Přesně o tom mluvím. Lidi by měli říkat, co myslí, tohle je matoucí.
- Chlapi, je to byt mé sestry. Prosím... - Víte, jakej máte problém?
Vy si peněz nevážíte. Peníze nerostou na stromech.
- To teda ne. Ale bylo by to prima. - Nicky, prosím!
Jen s tebou souhlasím. To by se daly shrabat.
Co to děláš? Zapomněl jsem, co jsem říkal.
- Co si vzít vaše věci, pane? - To je dobrý.
Co kdybychom si vzali vaše věci?
Co kdybych si vzal tohle? Ani nevím, co to je. Nebo tohle?
Ne, ne. To ne. Ne, to je mého synovce! To je důležité!
Tohle je pro vás důležitý? Tak asi nechcete, abych si to vzal.
Ne! To prosím ne.
To prosím ne. Dobře... Co máte rádi? Sporťáky? Vrtulníky?
Rolexky? Můžu vám to sehnat.
Nepotřebuju rolexky, kámo.
- Chcete něco vědět? - Co?
- Připadáte mi jako upřímnej chlap. - To jsem.
Ale nevěřím, že byste něco z toho sehnal.
Takže nám dejte prachy
a my vám vrátíme kameru. Je to jednoduchý.
Prosím!
Hezkej den. A tím myslím, že vám nepřeju hezkej den.
Už to chápu! Někdy je sranda říkat opak toho, co si myslíš.
Ne! Tu kameru ne!
Strýčku Maximo, jsme doma! Už jsi?
Skoro.
- Páni! Vypadáme stejně. - Jo. Maximo, Minimo.
- Teda mami, tobě to sluší. - Tobě taky.
Ty šaty jsou tak těsné.
- Vypadám v nich tlustá? - Ne! Myslím to dobře.
Teď jsou vidět všechny části těla.
- Jdu se převléct. - Ne. Teď se začnou dít zázraky.
Jo!
Arden, už jdeme.
ZAPARKUJE VÁM PORTÝR. POPOJEĎTE
Páni! Vidíš to?
Jo. Tohle bude dobrý.
Tamhle je.
Jo.
Tamhle je.
Vzpomeň si na všechno, co jsem tě učil.
Díky, strýčku Maximo.
Běž za ní. Běž za ní, milovníku!
Jsi stejný fešák jako tvůj strýc.
Dobrý den.
Dobrý den. Už jsme se setkali?
Pouze v mých snech.
Ahoj, Hugo.
- Ty máš něco s nohou? - Ne, zlato, jen si tak jdu.
- Můj synovec má rád vaši vnučku. - Vážně?
Mám něco na obličeji?
Ano. Máš mou plnou pozornost.
Jasně.
Moc mě těší, že vás poznávám...
Maximo.
Hele, zlato, co bys řekla tomu, kdybychom to tady zabalili?
Jak to myslíš? Je to moje oslava.
- Něco k pití? - Mohu?
Můžu?
Dáme si s dámou to nejlepší šampaňské.
Dá si sprite a já colu.
Něco osvěžujícího a rozkošného, jako je ona.
- Zajisté. - No tedy...
- Já si vlastně dám vodu, děkuju. - Ženy... Nevědí, co chtějí.
- Nemám pravdu? Dá si sprite. - Zajisté.
Radši půjdu.
- Arden, počkej! - Nezakousneme si něco?
Počkej!
Nezlob se, že jsem se choval tak divně.
Můžeme začít znovu?
- To jsou planetární hodinky? - Jo.
- Chceš se podívat, co všechno tu je? - Jasně.
Tak pojď.
Na zdraví.
- Krásná oslava. - Že?
- Ano. - Jaký nádherný den.
Hory, vlaky, kuřata.
To je panečku hora melounů.
Víte, lezení je moje velká vášeň. Trénuju na Everest.
Samozřejmě „nejde o vítězství nad horou, ale nad sebou samými“.
- Sir Edmund Hillary. - Ano! Taky lezete?
- To bývalo, teď už ne. - Hloupost.
Vsadím se, že taková krásná, silná žena má před sebou ještě spoustu výprav.
- Obávám se, že tahle žena už ne. - Řekněte mi jediný důvod.
- Omrzliny. - Panebože!
Jižní stěna Everestu.
Jen z toho pomyšlení se celý den třesu. Nesnáším horolezectví.
Přesvědčila jste mě. Už ho nesnáším.
Ale co miluju, jsou cesty vlakem.
Taková klasika. Souhlasíte se mnou?
Parní lokomotiva, 1950.
- Nemáte ruce? - Hrála jsem si na kolejích a uvízla.
Nejsem zrovna milovník vlaků. Teď mě prosím na okamžik omluvte.
Kuřata! Kuřata, kuřata, kuřata!
- Kuřata? - Vsadím se, že smažená kuřata milujete!
Když jsem přišla o obě ruce,
došlo mi, jak barbarsky se s kuřaty zachází.
- Jsem vegetarián. - Proto jsem založila...
Jak jinak!
...drůbeží rehabilitační centrum!
A teď mě prosím na okamžik omluvte.
Hej!
Kuřata!
Ricku?
- Ricku! - Ahoj!
- Co tady děláš? - Já...
Čekal jsi, až ze sebe udělám osla?
Jo.
- Všechny informace byly špatné. - Jo.
- Jak jsi mi to mohl udělat? - Protože už s Millicent nemůžu vydržet.
Včera po mně chtěla, abych se oblíkl jako její otec.
Co to má znamenat?
Podle mě je to jasné.
Asi jo.
- Tak od ní odejdi! - Odejít od ní?
Abych skončil jako ty? S prázdnýma rukama?
Hele, vyhraje ten lepší. Víš, jak to chodí.
Neber to osobně.
Počkat! Ricku! Kam to jdeš?
Ricku!
Myslím, že hraju naši písničku. Smím prosit?
- Promiňte, my se známe? - Rick Parsons.
- Můžu se do toho vložit? - To není dobrý nápad.
Já ji viděl dřív.
- Já o ní dřív věděl. - A?
- Pojďte. - Nech ji být!
Asi nemůžete...
Jak to...
Omlouvám se.
Pardon.
K vašim službám.
- Vypadněte! - Ano.
- Utrhl jsi jí ruku! - Tys ji utrhl.
Tys ji utrhl dřív!
Byl jsi můj nejlepší kamarád! Proč?
Nech mě!
Oni se perou!
No tak!
- Nechte toho! - Je to dětská oslava!
- Zradil jsi mě! - Byl to jen byznys. Nebylo to osobní!
Věděl jsi, jak to potřebuju! Že jsem zoufalý!
Celeste mě mohla zachránit!
Myslíš, že chci žít do konce života v mrňavém bytě se sestrou a synovcem?
Říkals, že jsi s námi rád.
Hugo... Ne, ne. Teda jo.
Jsem. Moc. Akorát...
Využil jsi mě, aby ses dostal k Ardenině babičce!
- Ne, pomáhal jsem ti... - Nelži.
Přísahám.
Dobře. Tak trochu jsem tě využil.
Ale nešlo o tebe, šlo spíš o mě.
A abych pomohl sobě, chtěl jsem pomoct tobě.
Bože...
Když se to takhle řekne, zní to hůř, než jak to je.
Myslel jsem, že mi pomáháš, protože mě máš rád.
- Promiň... - Nechci, abys spal v mojí posteli.
Nechci tě v našem bytě!
Panebože.
Jestli jsi to s těmi šaty nepřepískla? Ani náhodou.
Podle mě všichni na zápase to oblečení podcenili.
Díky tobě to mělo úroveň.
Tobě by měli za přítomnost na zápase platit.
Promiň.
- To nic. - To je můj syn.
Ahoj, broučku.
Cože?
Promiň, zapomněl jsem kód. Je Hugo doma?
Ano, díky Bohu, ne díky tobě.
Můžu s ním mluvit?
- Ne. - Prosím. Chci to vysvětlit.
Jak chceš vysvětlit dítěti, které ti otevřelo srdce,
že jsi ho využil, abys svedl babičku holčičky, která se mu líbí?
Jak jsem mohla být tak pitomá a dovolit, abys ho takhle ponížil?
Je mi to líto, jasný?
Kde je Hugova kamera?
Slibuju, že ji dostanu zpátky.
- Takže jsi ji ukradl ty. - Neukradl jsem ji.
Ne, Saro...
Nevyháněj mě! Jsme rodina!
Ne. Ty nejsi rodina.
Ty jsi jen šestačtyřicetiletý líný darmožrout,
který myslí jen na sebe.
Neukradl jsi mu jen kameru. Ukradl jsi mu naději a taky jeho sny.
Teď je konec.
Huga ani mě už nikdy v životě nevyužiješ!
Je mi 39.
Cože?
Řekla jsi, že je mi 46, ale je mi 39.
- Není. - Ale ano.
- Není. - Je.
- Mně je 42. - No a?
A ty jsi můj starší bratr!
Nevím, co na to říct.
Víš co?
Doufám, že jednou dospěješ.
Ale u mě doma to nebude.
Dobře, je mi 40.
Tak 41.
Jsme dvojčata!
Jo?
Vítej u mě doma
Musíš se s tím nějak vyrovnat
Nemusíš zpívat.
Jak se jmenuješ?
Maximo.
A nestyď se, jsi u Cindy doma...
- U Cindy! - Díky, že mě tu necháš.
Kryj si záda.
Udělala jsem ti čaj. Myslím, že jsem z něj vytáhla všechny chlupy.
Můžeš tu zůstat, jak dlouho chceš.
Určitě přijdeš na to, jak mi to vrátit.
Jasně.
Koukej se mi do očí. Pořád se mi dívej do očí.
- Co to děláš? - Chystám se ti to splatit.
Co? Proboha!
Počkej, to ne.
Přestaň. Prosím.
- To není to, co chceš? - Ne! Vážně ne.
Zapni se. Ukliď si to.
Nepřitahuju tě?
Ne.
- Vážně? - Ani trochu.
Ne, já mám ráda fakt hezké chlapy.
Takové ty krasavce, se skvělým tělem, svalnaté fešáky,
kteří jsou mnohem, mnohem mladší než ty. A vysocí. Mnohem vyšší.
Ale to jsem já.
Tak proč jsi mi dala tu práci?
Myslím, že mě něco nutí pomáhat míň šťastným, zničeným,
zoufalým, naprosto zoufalým tvorům.
Proč asi mám tolik koček?
Potřebujou mě, ale já je taky.
Vždyť ti pořád ubližujou.
Ten chlap je číslo, co? Já vím.
Že mi ubližujou, neznamená, že mě nemají rády.
Starám se o ně a nic od nich nečekám.
Ty kočky jsou moje rodina.
Dostal jsem šanci být členem rodiny
a zahodil jsem ji.
Podle mě jsi ji nezahodil,
protože nikdy není pozdě to napravit.
Musíš udělat, co je třeba.
Tuhle vidím poprvé.
Určitě tě potěší, že jsem přišel o všechno.
Millicent se dozvěděla o oslavě u Celeste a vyhodila mě.
- Máš sestru, u které bys mohl bydlet? - Ne.
Neměl jsem tě takhle podtrhnout.
Kéž bych to mohl nějak odčinit.
Něco by tu bylo.
- Tohle je tvůj přemýšlivý obličej. - Jo.
Přesně tenhle.
- Kdy začíná ta vědecká přehlídka? - Za tři hodiny.
Běž tam a najdi tu kameru. Já je zatím zabavím.
Policie!
Policie, otevřete!
Přišel jste si pro tu motorku, strážníku?
Nepřišel si pro motorku!
- Nebo jo? - Nejsem tady kvůli žádnému vozidlu.
V téhle čtvrti uniká plyn. Musíte opustit pozemek.
Únik plynu?
My máme plyn?
Můžeš se do toho dát, Larry.
Ano, pane obecní strážníku!
Dám se do toho. Zavřu dveře, protože tady uniká plyn.
- Já plyn necítil. - Já necítil nic.
To je běžné. Proto je to tak nebezpečné.
Strážníku, co to máte za pouta?
To jsou policejní pouta.
Je na nich kožešinka?
Měli jsme tu několik zadržených, kteří byli alergičtí na kov.
Teď je takhle obalujeme.
Zdraví na prvním místě, zločin na posledním.
Tím si hlavinku nelámejte, madam, ve vyšetřování je nepoužiju.
- Madam? - Madam?
Je to vyšetřování, nebo únik plynu?
Je to vyšetřování úniku plynu. A buďte zticha!
Jsem policejní důstojník. Chci zajistit tohle místo činu.
- Není to místo činu! - Ticho!
Mám tě.
- Jen klid. Říkal jste vyšetřování? - Vy se uklidněte. Nebo vás střelím!
- Nikoho nezastřelíte. - Normálně vám to našiju do loraxu.
- Nic takovýho není. - Jen dětská knížka.
Snažíte se mě umlčet? Já jsem policejní důstojník!
Myslím, že nejste,
strážníku Georgi Clooney z 69. okrsku.
- Nechtějte, abych to použil. - To teda nechci.
Jsme prozrazeni!
Ujížděj jako vítr!
Dávejte pozor!
Jsem v pořádku!
Máte právo mlčet.
Do obličeje ne.
Hugo!
Hugo! Hugo!
Hugo! Hej!
Tady je Hugova kamera.
Když hned vyrazíme, tak tu přehlídku stihneme.
Ta přehlídka byla včera. Hugo ji propásl.
- Řekl mi, že je to v neděli v jednu! - Dneska je pondělí. Jdeš pozdě.
Ne! Nikdy není pozdě!
Tentokrát ano. Přesně o 24 hodin později.
Díky za tu kameru.
PRO TÁTU
HUGOVA KRABICE
Chtěl jsem na ni udělat dojem.
Místo toho jsem se ztrapnil.
To mě mrzí, broučku.
- Mám tě doprovodit? - Ne. Nechci.
Nemůžeš žít život ve strachu, že se stane něco špatného,
protože to bys nežil vůbec.
Kdo ti to řekl?
Strýček Maximo.
Ahoj, Arden.
Hugo!
Strašně ráda tě vidím.
Vážně?
- Jo. - Myslel jsem, že se na mě zlobíš.
Ne. My s babičkou víme, že jsi nic špatného neudělal.
Prima.
Myslel jsem, že babička bude mít plné ruce práce s tím, jak nás rozdělit.
Chápeš?
Plné ruce. Chápeš?
Hugo, to není vtipné.
Je to urážlivé.
- Já jsem to tak ale nemyslel. - Dělám si legraci!
- Taky jsem vtipná, víš? - Páni, jsi vtipná!
- Dostala jsem tvůj dopis. - Můj dopis?
Ještě nikdo mi nenapsal normální dopis na papír.
Vážně?
A odpověď zní ano.
Super!
Jaká že byla otázka? Promiň, já jen...
Ráda s tebou půjdu vypustit meteorologický balón, hlupáčku.
Jo.
Jasně, můj balón. Zapomněl jsem.
Jak jsem na to mohl zapomenout?
Můžu se na to podívat? Jestli tam mám správně čárky. Můžu?
Ale musíš mi ho zase vrátit.
Děkuju.
Nejdražší Arden, moc se omlouvám, jestli jsem ti způsobil nějakou bolest.
To by bylo to poslední, co bych chtěl.
Záleží mi na tobě víc, než tušíš.
...dva, jedna, teď!
Vždycky jsem si přál s tebou kamarádit.
- A je to! - Jo!
Člověk ale nemá to, co si přeje,
ale to, co si vydře.
Někdy láska může nahánět hrůzu.
Tak jo...
Někdy může láska překvapit.
- Je to pravda? - Myslím, že je.
Někdy těm, které milujeme, ubližujeme.
Co? Ne!
- Co to sakra je? - Nevím.
Cos myslel, že v tý krabičce bude, Nicky?
Ale nikdy není pozdě to napravit.
Náš život na zemi je krátký.
Ale láska je navždy.
Kvůli tobě chci být lepší páťák.
Šla bys se mnou prosím vypustit můj meteorologický balón?
Tvůj Hugo.
Saro.
Pro ten dům v Pasadeně si vybrali někoho, kdo má...
Budu hádat. Víc zkušeností.
Jo.
Chceš vědět, co si myslím? Můžu domluvit?
Myslím, že si zasloužím šanci na svůj vlastní dům.
A jestli nedostanu příležitost, půjdu někam, kde mě ocení.
Dobře. Už jsi skončila?
Ne.
Jiná žena by to už dávno vzdala.
Deset let kreslím plány.
Jsem ale silná, odhodlaná a vím, že svou vysněnou zakázku dostanu.
- Dostaneš. - Já vím!
A ten den přišel dneska.
Cože?
Tak jo, Hugo. Co myslíš? S brýlemi nebo bez?
Sluší ti to tak i tak, mami.
Broučku, tohle je velký den. Máma je trochu nervózní.
Aspoň že se ti nepotí nos.
To je dobře.
Páni!
Vrtulník!
Kristepane... Tak jo.
- Počkej tady. - Dobře.
Hned jsem zpátky.
- Mami? - No?
Jsem na tebe pyšný.
Jsi můj andílek.
- Máma postaví dům! - Jo!
Paní DuPontová. Moc ráda vás poznávám.
Hrozně vám děkuju za tu příležitost. Slibuju, že toho nebudete litovat.
To rozhodně doufám. Máte to nejlepší doporučení.
Od koho?
Maximo?
Páni!
Myslelas, že budu celý život prodávat mražené jogurty?
Ne.
Většinou moc nedám na to, co můj cukroušek říká,
ale ukázal mi vaše návrhy a byla jsem unešená.
Vážně?
Děkuju.
Strýčku Maximo!
- Hugo! - To je můj syn.
- Hrozně se mi stýskalo. - Mně taky.
Pěkné sako, strýčku Maximo.
Před ní jsem profesor Rojas.
Nádherný výhled.
- Jsem tak ráda, že jsem bohatá. - To já taky.
To musí být hezké.
Nechoď daleko, nebo dostaneš domácí vězení.
Zlobím?
Zdá se, že se táta mýlil.
Někdy člověk dostane, co si přeje.
Děláš si legraci?
S touhle ženskou je spousta práce.
Můj ty Bože...
Hugo, chceš se proletět?
Nevím, jestli mi to mamka dovolí.
Víš co?
Myslím, že profesor Rojas si zaslouží druhou šanci.
Jo!
To je moje starší sestra.
Já jsem tvoje mladší sestra.
Jo, ale vypadáš starší.
Vážně.
- Co chceš slyšet? Je to pravda. - Pojď sem!
Děkuju!
Díky tobě se splní můj sen.
Zasloužila sis to.
Máš obrovský talent.
Mám tě moc rád.
Já tebe taky.
Tak pojď, Hugo. Máma musí pracovat.
Neříkej mu „Jugo“. Jmenuje se Hugo!
- To je totéž. - Není to žádný džus!
Tak šup.
Pojď, druhý pilote.
Chci, aby ten dům byl nádherný.
To já taky.
Ale taky tajemný.
Elegantní. Vzrušující sen na břehu moře.
Nevyjádřila bych to lépe.
Tak letíme.
Ahoj!
Nevěděl jsem, že umíš řídit vrtulník.
Samozřejmě, každý bohatý člověk to umí.
- Můžu řídit já? - Proč ne?
Jo!
Proboha, to ne!
Už jsem myslel, že to bude malér. Dobrý.
Haló?
- Kdo je to? - Tvoje máma. Prý se máme hned vrátit.
Tak do toho!
Předveďte se, jak jste sexy.
Klapka.
Všechno zatáhni. Vypadáš jako Chaplin.
- Znáš Chaplina? - Ne.
Pusťte mě, pane. Chci jen mluvit...
Podívám se, jestli je tu manažerka? Zaměstnance přijímá ona.
Mockrát děkuju.
Dobrý den! Já jsem manažerka!
Salmo!
Hele, lidi!
- Milovník! - Milovník!